Tale for tavshedLindhardt og Ringhof, 19. sep. 2017 - 219 sider "Der var aftener, hvor han vækkede hende for at lokke hende med ned i drivhuset, så hun kunne opleve når hans elskede kaktus stod i blomst. Skønheden var flygtig, livet selv så skrøbeligt. Et lysende moment af intensitet, en fuldbyrdelse og så var det slut. Nogle kaktusarter blomstrede kun i det fri. Caroline forestillede sig ørkenen, hvor blomsten viste sig for en enkel nat uden at der var nogen til at hylde den. hun forestillede sig blomstens længsel efter at blive set. Den kaktus måtte være det mest ensomme væsen på hele jorden. Caroline græd ved tanken, men faderen trøstede. Det kunne jo være, at en æselhare eller en sandræv kom forbi og standsede op." I Lene Baggers roman "Tale for tavshed" vikles et væld af vidt forskellige skæbner ind i hinanden på tværs af kontinenter og verdenshave. Fælles for alle historierne, der krydser hinanden undervejs i bogen, er, at de foregår i en moderne, gudløs tid, hvor lidenskab, begær og kærlighed på mange måder har frit spil, og på andre måder stadig er bundet. Lene Bagger er en dansk forfatter, der har udgivet en lang række romaner og ungdomsbøger. Flere af Lene Baggers bøger er skrevet til læsesvage unge og voksne, og nogle kan også bruges til danskundervisning af udlændinge. |
Andre udgaver - Se alle
Almindelige termer og sætninger
Angelica arbejde badminton bagefter begyndte begær Benin bevægelse blik blive bordellet brysterne Camille Lazare Caroline citronmelisse Consuelo dagpåfugleøje Dauphine Enchantée delfin Dijon drømme drømte død døren edderkoppen elskede elsker eneste ene Etienne Etienne Lazare faldt fingrene forførende forsøgte frem følelser følte første fået gerne godt gøre gået går helt hendes krop hinanden historie hjem holdt hovedet huset hvidløgene hænder hørte hånd hårdt Jacques Jean-Paul kaffe kendte kvinde kærlighed kærtegn La Rochelle lagde libaneserne Libanon lyst læber længe madame Delaie mand Maria marinbiolog Maurice menneske Milano mærkede møde mødte måde måneder måtte Negrita Niels næsten nåede Philippe Lamartine pludselig Port Said Ramón regnskovens rejste sagde Julie sekund seng sidste Simon slottet smilede spindelvæv spurgte spørgsmål sted stirrede stod stærke svarede sygeplejerske særligt talte taxa telefonboks tilbage trak tror tænkte tæt vandet vide vidste virkeligheden væk øjeblik øjne østfløjen åbnede